ALICE IMEDEMAAL I osa
Selle jutustuse autor - Lewis Carroll - oli kuulus matemaatik, loogik ja keeleteadlane.
Selle jutu kirjutas ta 1865. aastal, Oxfordis, Thamesi kaldal jalutades.
Kirjutas, kuna seda palusid väikesed tüdrukud - tema head sõbrad.
Lewis Carroll kirjutas imeliku jutu.
Kõik on nagu juttudes ikka, aga samas üldse mitte sarnane.
Niisiis! Alice oli tüdinenud tegevusetult jõekaldal istumisest.
Ta vaatas raamatusse, aga seal polnud ei pilte ega vestlust.
Alice'i mõtted voolasid aeglaselt ja hajusalt. Palavus roiutas teda unele.
Jään hiljaks! Mu jumal, kui hiljaks! Hertsoginna läheb suisa marru!
Sellel hetkel Alice mõistis, et polnud iial varem näinud uuriga jänest.
Ja lisaks veel vestitaskuga.
Põledes uudishimust, jooksis ta jänesele järele.
Nüüd ma kukkusin, lausa kukkusin!
Trepist kukkuda on minu jaoks nüüd tühiasi.
Kõik peavad tunnistama, et olen kohutavalt julge!
Kui variseksin katuselt alla, ei piiksatakski!
Kas kaev oli väga sügav või langes Alice väga aeglaselt,
igatahes oli tal piisavalt aega end koguda ja mõelda: "Mis saab edasi?"
Vabandage, söör! Ütleksite ehk mulle, kui palju ma olen juba lennanud?
Ilmselt ma lähenen Maa keskpunktile.
See on ilmselt kuskil nelituhat miili allapoole.
Oi, järsku ma lendan maakerast läbi!
See oleks naljakas.
Seal käivad inimesed pea alaspidi. Kuidas neid kutsutigi?
Antipaatid vist. Ei! Ei! Antipoodid!
Alice muudkui kukkus ja kukkus.
"Dinah otsib mind täna terve õhtu taga," mõtles ta. Dinah oli tema kassi nimi.
Ah, Dinah, küll on kahju, et sind pole minuga siin.
Tõsi, hiiri õhus ei lenda, see-eest kihulasi - nii palju kui kulub!
Aga kas kassid kihulasi söövad? Kas söövad kiisud kihulasi?
Kas kihulased söövad kiisusid?
Ah, minu vurrukesed! Minu vaesed kõrvad!
Hertsoginna ei andesta mulle hilinemist, ta läheb marru.
Hiljem seda meenutades mõtles Alice, et ta oleks pidanud imestama.
Kuid sellel hetkel tundus talle kõik täiesti loomulik.
Ja Alice kihutas valgele küülikule järele.
Kuid valget küülikut polnud kuskil. Alice oli sattunud pikka saali.
Alice jõudis mõttele, et see on ukse võti.
Kuid paraku oli kas võtmeauk liiga suur või võti liiga väike.
Avada seda ust tal ei õnnestunud.
Alice'i suureks rõõmuks sobis võti sellele uksele.
Ah, kuidas ta oleks tahtnud siit välja pääseda!
Kuid käiku ei mahtunud isegi ta pea mitte.
Oleks pea läbi mahtunud, mis sest ikka kasu? Kellele on vaja pead ilma õlgadeta?
JOO MIND
Alice teadis, et lastega on juhtunud mitmeid õnnetusi, kui nad ei järginud kolme reeglit.
Reegleid, mis olid äärmiselt lihtsad.
Kui liiga kaua hoida käes kuuma ahjuroopi, siis lõppude lõpuks kõrvetad ennast.
Kui noaga väga sügavale sõrme lõigata, siis tuleb tavaliselt sõrmest verd.
Aga kui korraga juua tilgatuks pudel sildiga "MÜRK",
tunned end varem või hiljem peaaegu kindlasti üsna kehvasti.
Viimast reeglit mäletas Alice väga kindlalt.
Veendunud, et pudelikesel pole mingit märget, võttis Alice sealt lonksukese.
Oi, kui imelik tunne!
Ilmselt ma käin kokku nagu pikksilm.
SÖÖ MIND
Alice nägi, kuidas ta jalad kiiresti eemalduvad. Veel hetk ja nad kaovad silmist.
Oh, hüvasti, mu jalad! Minu vaesed jalakesed!
Kes paneb teile jalga sukad ja kingad? Ja kuidas me üksteiseta hakkama saame?
Hea küll! Saadan neile kingituseks uued poolsaapad. Nõndaks!
Mis see on? Ja mis lollust ma räägin!
Vabandage, söör!
Ei, te lihtsalt mõelge, kui imelik on tänane päev!
Olen see mina või mitte? Tundub, et juba mitte päris mina.
Kõik on nii keeruline.
Nii! Proovin meelde tuletada geograafiat. London on Pariisi pealinn.
Aga Pariis on pealinnaks Roomale. Ei-ei! Midagi on valesti.
Proovin parem luuletustega.
See on maja, mille ehitas puuk.
Aga laulja on see, pimeda sahvri sees,
majas, mille ehitas puuk.
Aga see on lustakas valitsejanna, kes tihtigi näksab lauljannat,
kes on pimeda sahvri sees, majas, mille ehitas puuk.
Sõnad pole päris need. Olen see siis mina või mitte?
Säh sulle võlutud lehvikut!
Mõelda vaid, et millestki saab nii väheneda, et muutud ei millekski!
Ei-ei! Ruttu siit minema!
Oh, kuluks ära pisutki kasvada.
Aga sinna imelisse aeda leian hiljem tee.
Mõte oli tõesti hea. Pealegi Alice teadis - kasvamiseks tuleb midagi kas süüa või juua.
Kuid läheduses polnud midagi sobivat.
Täis imemaa on imesid - siin igati saab olla:
sa kasvad üles taevani ja kasvad jälle alla!
Viis minutit ja teie jalad on pikenenud hoogsasti.
Teid omatahtsi viinud jalad, kuid teil vaja tulla tagasi.
Siin imemaal on mure üks - siin kõik on segane:
sead mujale end minekuks - kas tagasi saad veel?
Sead mujale end minekuks - kas tagasi saad veel?